Cæsars lejr i Grækenland
Med en tilbagetrækning til kysten kan vi måske holde ud til regnen.
Men hvis vi går mod øst, kan de skære os af her.
Selvfølgelig.
Det går ikke.
Parat.
Kort ændrer sig ikke af sig selv, hvis det er det, I venter på.
Han har ret. Vi må slås med dem her.
Og besejre dem.
Vi knuser dem uden tvivl.
Ormeføde, hele bundtet.
Ormeføde.
Undgå blodsudgydelse denne gang.
Vent lidt, så kan Pompejus hjælpe dig.
Torquatus burde få noget. En post som prætor måske.
Får Torquatus et højt embede, skal Varro have det samme.
Hvad skal vi så give Labienus?
- Makedonien? - Bithynien. Makedonien til Libo.
Skal dine folk have det bedste?
Vi har ikke noget at give væk endnu.
I koger kaniner, der ikke er fanget.
Vores kanin er trængt op i et hjørne og har mistet næsten 2.000 mand.
Vi kan vist roligt sige, at den er grydeklar.
- Hvorfor så dyster, Brutus? - Virker jeg dyster?
Tilgiv mig.
Nej, Cæsars nederlag er noget at glæde sig over.
Men jeg kan ikke fejre det.
Han var som en far for mig.
Jeg føler med dig. Hvornår slår vi til?
Vi har allerede slået til.
Han er ikke død endnu.
- Hvornår sætter vi dødsstødet ind? - Aldrig.
Holder vi ham omringet en måned mere,
vil resterne af hans hær gå i opløsning.
- Uden vi gør noget. - Er det ærefuldt?
Cæsar har jaget os ud af Italien, dræbt vores venner,
overtaget vores republik.
Æren kræver, vi vader i hans blod,
men du lader sulten gøre arbejdet.
Vi må angribe Cæsar og dræbe ham.
Han har ret. Det ser bedre ud derhjemme.
Du er Pompejus Magnus.
Du knuser dine fjender, som var de insekter.
Alt andet ville skuffe folk.
Nyheder fra Grækenland!
Marcus Antonius er i god behold, men de fleste af skibene i hans flåde,
der skulle hjælpe Gajus Julius Cæsar, er forlist.
Cæsar er omringet og talmæssigt underlegen.
Republikkens styrker venter sig
en afgørende sejr inden længe.
- Der er du. - Her er jeg.
Jeg beder Timon om beskyttelse, og så sender han en flok tåber.
Du milde.
Cæsar er snart død.
Vi kunne lige så godt ligge nøgne på gaden.
Du må tage hen til Servilia og bede om flere folk.
Hvorfor?
- Så de kan bevogte dørene. - Nej, hvorfor skal jeg gøre det?
Jeg kan ikke bede Servilia om det.
- Aldrig i livet! - Jeg gør det ikke for dig.
- Vær ikke barnlig. Hun siger ikke nej. - Tror du ikke?
Ikke efter jeg gav hende så fine gaver.
- Hvad sagde hun? - Ingenting.
- Noget sagde hun vel?
Hun sagde ingenting.
Du er frygtelig arrogant. Du tror, du kan købe hende med slaver og skildpadder.
- Og seks spande is. - Jeg vil helst ikke.
Vil du helst ikke?
Vil du hellere voldtages af savlende proletarer?
Jeg er efterhånden ligeglad.
Den ene dag jubler du over Cæsars sejr,
den næste skal jeg bede om hjælp.
Jeg ønsker bare, at krigen slutter.
Den er slut, Octavia. Det er derfor, du skal gå hen til Servilia.
Jeg ved godt, det er irriterende.
Lyde.
Flot.
Nej.
Det er rart at se dig. Jeg har været bekymret.
Det skal du ikke være. Jeg klarer mig fint.
Ikke så fint som du, naturligvis.
Har du brug for penge?
Jeg har penge, hvis du mangler.
Det tror jeg gerne. Din mand satsede på den rette hest.
Lykken elsker dig.
Jeg ved ikke, om Vorenus lever.
Undskyld.
Jeg ville ikke opføre mig sådan her.
Jeg er så træt, Niobe.
Træt af at være sur.
Træt af at hade dig.
Du er alt, hvad jeg har.
Undskyld.
Vil du have noget honningvand?
Spild af tid!
Vi dør af tørst, længe før vi dør af sult.
- Vi kunne drikke deres blod. - Hvabehar?
Vi kunne drikke de dødes blod.
Det er for salt.
Du ville bare blive mere tørstig.
De er alligevel i forrådnelse nu.
Det er ligegyldigt.
Det hele skal nok gå.
Vi kommer til at dø her.
Hvad skriver du?
En besked til Niobe.
God idé.
Hils Eirene, nu du er i gang.
Hvis der er plads.
Du ser dejlig ud.
Jeg vil ikke se ud som en tigger.
Jeg har ikke noget imod det,
men Servilia bliver mindet om, hvilken gammel krage hun er blevet.
Men jeg er glad for, at du for en gangs skyld er flot.
Alt for ofte ser du tantet ud.
- Jeg håber, din mor har det godt. - Det har hun.
- Og din søn. - Også ham.
Min mor har sendt mig for at bede om en tjeneste.
Hun frygter for følgerne af det sidste slag i Grækenland.
Det er forståeligt.
Hun har nydt lidt for godt af sin position.
Hun beder dig låne os nogle mænd til at bevogte døren i dit navn.
Naturligvis.
Eleni, send Ajax og tre eller fire andre.
- Hvem han mener, der er bedst. - Tak.
Det er venligt af dig.
Jeg sagde til min mor, at hun ikke skulle...
Hun skal få det, hun har brug for.
Undskyld. Du er så sød mod os.
- Vi fortjener det ikke. - Lad være.
Jeg må se forfærdelig ud.
Slet ikke.
Du ser dejlig ud.
Jeg må hellere gå hjem.
- Allerede? - Min mor bliver bekymret.
Hvis du synes.
Octavia...
Tak.
Send bud til Rom.
Skriv...
at det afgørende slag begynder i dag.
Pompejus' legioner er opstillet!
Tak, Fulvio. Har du glemt din hilsepligt?
Nej. Undskyld.
Blæs til samling, Gracchus!
- Få Xeno til at sadle min hest. - Javel!
Blæs til samling!
- Skal vi indlade os på et slag? - Hvorfor ikke?
De er tre gange så mange til fods og fem gange så mange til hest.
Vores mænd er bange og sultne og desperate.
Vi må profitere af det overtag.
Så ironi anvendes i militæret?
Vi skal sejre eller dø.
Pompejus' mænd har alternativer.
Farvel, Posca.
Send bud til Rom. Cæsar har vundet.
Cæsars mænd kommer.
Jeg har skåret mig i hånden.
Vi må væk herfra. De fanger dig.
Det er ikke dybt, men det gør ondt.
De slår dig ihjel!
Det ændrer ikke noget.
Vores tropper er nedkæmpede. Hvad skal vi gøre?
Vi vil kæmpe en anden dag.
Og sejre.
- Men nu må vi sørge for at komme i sikkerhed. - Det er lige meget.
Vi må forlade Grækenland og opbygge en ny hær.
- Må man spørge hvor? - I Afrika.
- Vi må forenes i Afrikas byer. - Afrika...
- Vi løber snart tør for kontinenter. - Og penge!
Vi har beskattet Grækenland til det yderste.
Hvordan skal vi købe Afrikas loyalitet?
- Med muslingeskaller? - Vi behøver ikke betale!
- Vi er Roms senat. - Vi er gamle mænd med mudder på skoene!
Vi er ikke besejret, før vi er døde.
- Republikken lever, så længe vi lever. - Kæmp bare videre, hvis I vil.
Jeg har nu tænkt mig at overgive mig til Cæsar.
Har du ingen ære i livet?
En smule, håber jeg.
Men selvfølgelig ikke så meget som du.
- Cæsar slår dig ihjel. - Måske.
Jeg er ikke bange for at dø.
Jeg er træt.
Jeg vil hjem.
Ja. Det tænkte jeg nok.
Brutus! Uden dit navn...
Tal ikke til mig om republikken!
Havde jeg vidst, hvilket usselt selskab jeg skulle være i,
og hvilket gammelt fjols Pompejus er, havde jeg aldrig forladt Rom.
Tilgiv mig min vrede.
- Jeg er ikke mig selv. - Glem det.
Jeg har gjort mig fortjent til din skuffelse.
Jeg foreslår, at vi begiver os til Amfipolis.
Jeg har mænd og penge der. Vi kan sejle til Egypten.
Ptolemæus' børn er loyale over for mig.
Måske...
Det er måske bedst, at vi ikke rejser sammen.
Du har nok ret.
Det er bedst.
Uden tvivl.
Jeg forstår det ikke... Der skulle være sket noget.
Det er ikke meningen, at jeg skal dø sådan.
- Du blev fejlinformeret. - Det stemmer ikke.
Men det bliver skønt at møde min mor igen.
Tror du, de har et system til at finde folk?
Hvad?
Hvordan mon de finder folk i dødsriget?
- Der må jo være millioner af mennesker. - Ja.
Hun kan nok ikke genkende mig.
Jeg var meget ung, da hun døde.
Hun bliver sikkert bange.
Et stort skrummel, der giver hende et knus.
- Se. - Hvad?
Det lig. Kan du se, hvordan det flyder ovenpå?
Den plutoniske æter puster det op.
Og hvad så?
Du har vel ikke drukket havvand?
- Spis, min mand. - Ja.
- Det er lidt for salt. - Nej, da. Er det ikke godt?
Det smager dejligt, Mor.
Hvor ser I ud!
I er fjollede...
Helena!
Vågn op! Vores folk tager af sted.
Vær ikke bange. Vi er ude på eventyr.
Den første, der ser havet, får en fersken i Amfipolis.
Hvad var navnet igen?
- Lysandros. - Hvor langt er der til Amfipolis?
Det er tæt på.
Vi fortsætter som planlagt.
Afslør ikke min identitet for folk.
Og hvis de spørger?
Mela.
- Aeneas Mela. - Jeg lytter og adlyder, kaptajn.
- Og hvem betaler? - Du har allerede fået betaling.
Ikke for beskyttelse.
Jeg har mange folk og penge i Amfipolis.
- Du får betalingen der. - Har du ingen penge her?
Slet ingen! Og stop så.
Tag det ikke ilde op, kaptajn. Jeg spørger bare.
Vi går nu.
Dit mumleri gør mig skør.
Skal du plage guderne sådan?
- Nej. - Så hold op.
Servilia inviterer dig til at væve med hende i morgen.
- Jeg kan ikke. - Jeg har allerede sagt ja.
- Jeg kan ikke! - Jeg ved, hun er trættende.
Ærligt talt... vævning.
Men vi må holde hende i godt humør.
Men...
Havet!
Samtidigt. I får en fersken hver.
Se, Mor! Døde mennesker.
Godt, hvad?
Hvor kommer I fra?
- Brindisi. - Romere?
Jeg kender dig. Hvor har jeg set dig før?
- Jeg har aldrig set dig før. - Jeg er sikker på, at jeg har set dig et sted.
Læg vand og brød til dem.
- Skal vi efterlade dem? - Jeg har ingen tid at spilde.
Det bliver snart mørkt. Vi slår lejr her og tager til Amfipolis i morgen.
- Jeg insisterer på, vi fortsætter. - Rolig, gamle mand.
Vi når frem.
Hvil nu, drenge. Spis, drik og kom til kræfter.
Vi bliver gode venner.
Du der! Bygger du et bål eller hvad?
Jeg sagde jo, det ville gå fint.
Nogle folk bliver aldrig tilfredse.
Hvorfor stopper vi så tidligt?
Jeg tror, det er bedst sådan. Det er snart mørkt.
- Hvem er de? - Hvor skulle jeg vide det fra?
Det er også lige meget.
Undskyld.
Alt bliver godt igen. Det lover jeg.
Alt bliver godt igen.
Pompejus Magnus. Han ligner Pompejus Magnus på en prik.
Derfor troede jeg, at jeg havde mødt ham.
Du skal ikke pege!
- Umuligt! - Det er svært at tro, ikke?
Og også konen og børnene.
Cæsar vil forgylde os.
Fordømt!
Hvad gør vi?
Jeg ved det ikke endnu.
Tak, fordi du kom.
Mor insisterede. Du ønsker, at jeg skal væve med dig?
Jeg beklager, at du blev ked af det,
sidst vi så hinanden.
Det gør ikke noget.
Kan du lide at væve?
Det gjorde jeg også.
Hvordan har din bror det?
- Er han stadig i Mediolanum? - Ja.
- En smuk by, siges det. Sund luft. - Domina...
Hvad er der, Eleni?
Bud fra Grækenland.
Cæsar har vundet.
Pompejus' hære er blevet fuldstændig udslettede.
Og min søn?
Det vides ikke.
Græd ikke.
Holdt, i Roms navn!
Så han kalder sig Rom nu? Skandaløst!
Hvem er I? Hvad vil I?
Vi er Rom. Det, der er tilbage.
Vi overgiver os til din overordnede.
Brutus! Cicero!
Hvor er jeg glad for at se jer.
Jeg troede, I var døde.
Jeg kommer med æren i behold, uden at bede om nåde,
for at overgive mine våben...
Sig ikke sådan.
Vi var uenige en stund, og nu er vi venner igen.
Det er meget generøst af dig, men jeg kan ikke...
- Min stakkels dreng. - Det gør mig ondt.
Jeg stillede dig over for et umuligt valg.
Du gjorde kun, hvad du fandt rigtigt.
Lad mig kysse dig.
Tak. Jeg vil ikke glemme denne gestus.
- Det er meget generøst... - Men hvad med Pompejus?
Sig, at Pompejus lever!
- Han lever. - Gudskelov. Hvor er han?
Han...
Han har ikke tænkt sig at give op.
Det er vanvid. Hvor vil han tage hen?
Er Scipio og Cato sammen med ham?
De er flygtet til Afrika.
Men her står jeg
og stiller spørgsmål, mens I må være sultne og tørstige.
Kom.
- Jeg må nok hellere... - Jeg insisterer.
Kom.
Den her hånd var optaget,
så jeg slog ham med knytnæven igen og igen og igen!
Hans far, kong Ptolemæus Auletes XII, var en nær ven af mig.
Jeg blev altid godt modtaget i Egypten.
En gang var jeg ude at jage med kongen.
Vi jagede løver.
Men kongen var ikke nogen god bueskytte,
og vi kunne ikke se, om løven var såret eller død,
så vi sneg os ind på den...
Goddag, venner.
Har I det bedre nu? Stærkere?
Tilstrækkeligt.
Hvad hedder den romer?
Han hedder...
Aeneas Mela.
- Aeneas Mela? - Det sagde han.
Hvad har du hørt om Cæsar og Pompejus?
De har ligget i krig.
Og?
Du ved, hvem der vandt.
Fortæl os det.
Jeg ville alligevel have jer med.
- Hvad snakker han om? - I er nogle kløgtige fyre.
I ved sikkert, hvordan man slås.
Mine mænd og jeg kan ikke klare hans folk alene.
Sammen kan vi klare det.
Vi deler byttet.
- Det er ikke en dårlig idé. - I kan få konen og børnene.
Jeg tager slaverne.
Gå herfra og tal ikke om dette igen.
I tror, I kan beholde byttet for jer selv.
- Skrid ad helvede til. - Lad være.
Skrid ad helvede til! Jeg gav jer livet, jeg kan let tage det igen.
Når jeg har talt færdig, vender du dig og løber den vej.
Hvorfor ikke den vej?
Stop ikke, før jeg ikke længere kan se dig, ellers slår jeg dig ihjel.
- Hvad er der med ham? - Jeg har talt færdig.
Var det ikke lidt strengt?
Det var ellers en rimelig aftale.
Hvad skal det her betyde?
Ud med sproget!
- Han ville overfalde dig - Hvor ved du det fra?
Han bad os deltage.
Og du slog ham ihjel for min skyld?
En god ven efter sådan et kort bekendtskab.
- Hvad hedder du? - Jeg hedder Lucius Vorenus.
Præfekt i Gajus Julius Cæsars trettende legion.
Titus Pullo, legionær samme sted.
Salve, Lucius Vorenus.
Jeg er... Aeneas Mela... fra Pergamum.
Aeneas Mela.
Du kan betragte dig selv som taget i forvaring.
Jeg forstår ikke.
Du er nu den trettende legions fange.
- Jeg er bare en simpel handlende. - Vi ved, hvem du er.
I er nu min ejendom. I to, begrav ham.
I andre, lad ham ikke gå.
Jeg må tale med dig under fire øjne.
Bliv her.
Jeg siger ikke, at jeg er den, du tror,
men jeg har været i hæren.
Vi har måske mødt hinanden på et felttog.
Det er måske derfor, jeg virker bekendt.
Måske.
- Jeg kan huske, at trettende var i Alesia. - Ja, det var vi.
Det slag ville jeg gerne have set.
40 kilometers befæstning, ikke?
- Nærmere 50. - 50?
- Hvor mange mænd havde I? - 60.000.
Mod næsten dobbelt så mange gallere?
Mindst. De bedste krigere fra hver eneste stamme i Gallien.
Cæsar kan slås, det er helt sikkert.
Da han ikke var meget ældre end du,
forlod jeg ham i vinterkvarter i...
Hvor var det?
Det er ligegyldigt.
Det er længe siden.
Jeg må spørge... Hvordan havnede du her?
Havde Pompejus ikke et stort overtag over Cæsar?
Det havde han.
Det virkede umuligt at tabe.
Det er altid et dårligt tegn.
Slagmarken lå på en slette
ved en flod ved foden af nogle lave bakker.
Ligesom her.
Hærene mødtes her.
Mine mænd holdt stand, så jeg sendte kavaleriet mod hans højre flanke.
- Helt korrekt, ikke sandt? - Jo.
Men kujonerne blev slået tilbage af en enkelt kohorte.
De vendte om og flygtede... 200 heste.
De bragede direkte ind i min venstre flanke.
Min frontlinje blev rullet op som en måtte.
Hele den forbandede hær flygtede.
Og nu står jeg her.
Sådan blev Pompejus Magnus besejret.
Sådan døde republikken.
- Godnat. - Vent.
Jeg har ikke tænkt mig...
Jeg vil ikke anmode om nåde for mig selv,
men jeg beder dig tænke på,
hvordan det skal gå min kone og mine børn.
Lad mig føre dem til Egypten, hvor de vil være i sikkerhed...
blandt venner.
Tænk på dem.
Sov videre.
Uklogt og ukammeratligt, siger jeg.
Uklogt og ukammeratligt.
Og hvorfor? Hvorfor?
Vi havde ham.
Glem hestene.
Glem guldet.
Cæsar ville have givet os gårde,
marker, frugtplantager og masser af slaver
og kvæg og alt muligt...
Pompejus Magnus er ikke en slave, man sælger for penge.
- Jeg forstår ikke hvorfor. - Der er meget, du ikke forstår.
Det gør han heller ikke...
Kun du og tolv andre overlevede uvejret.
Ud af 5.000.
I blev uden tvivl holdt i live til et højere formål.
Ja, ser du...
- Han har interessante nyheder. - Virkelig?
Vi stødte på Gnaeus Pompejus Magnus
med familie og en gruppe tjenere.
- Hvor? - På vej til Amfipolis med en muldyrskaravane.
Muldyrskaravane... Fornemt.
Han vil sejle til Egypten.
Familie og tjenere.
- Ingen soldater? - Nej, herre.
Ikke en eneste mand tilbage. Den stakkel...
Hvorfor tog du ham ikke til fange?
Her kommer det bedste.
Jeg syntes, at det var forkert.
Forklar dig.
Hans hænder rystede, hans tøj var beskidt,
han havde tårer i øjnene. Han er en knækket mand.
Jeg så ingen grund til at fange ham.
Pullo tog ikke del i beslutningen.
Du fandt ingen grund.
Forstår du ikke, at Pompejus
kan være farlig, selvom han er knækket?
Levende er han et banner, omkring hvilket vores fjender samles.
Så længe han kan sættes op på en hest, er han farlig.
- Men du så ingen grund. - Nej, herre.
Hvem giver dig ret til at beslutte det?
Jeg ved, jeg ikke har gjort min pligt og beder om forladelse.
Han beder om forladelse.
Jeg burde lade dig korsfæste.
Fra nu af skal du huske, at kun jeg viser nåde.
- Forstået? - Ja.
Træd af.
Du behandler ham alt for mildt.
Han lod Pompejus gå, og du lader ham leve?
Han burde straffes for at statuere eksempel.
Hvis det var en anden.
Men de to fandt mit stjålne banner.
Nu overlevede de et skibbrud, der druknede en hær,
og fandt Pompejus Magnus på en strand.
De har mægtige guder på deres side.
Jeg dræber ingen med sådanne venner.
Posca.
Sig til Fulvio, at vi bryder op.
Vi skal til Egypten.
General Pompejus!
Husker du mig? Lucius Septimius.
Centurion Septimius.
Jeg var med dig i Spanien. Fjerde legion, tredje kohorte.
Lucius Septimius... naturligvis.
Hvad laver du her?
Jeg arbejder for egypterne.
Det er ikke fjerde.
- Men man skal jo tjene til føden. - Det er sandt.
Hvad er alt det her, soldat?
Ikke nogen storslået velkomst.
Du ved, hvordan egypterne er. Morsomt folk.
Ja, det er de. Vis vej, min ven.
Undskyld.